Hallituksen esitykseksi uudeksi kalastuslaiksi (HE 192/2014 vp) 

ARVIO tiivistettynä

Myönteistä verrattuna nykyiseen kalastuslakiin on 
- 18-64 vuoden ikäisten, läänikohtaisella viehekortilla kalastavien kalastusmaksujen pienentyminen 55 eurosta 39 euroon vuodessa ja koko maan kattava lupa liikkuville viehekalastajille.
- lyhytkestoiseen kalastukseen soveltuvat kalastusmaksut
- luvallisen kalastuksen, mukaan lukien yleiskalastusoikeuksien nojalla harjoitettavan kalastuksen häirintäkielto,
- vapaa-ajankalastuksessa käytettävien verkkomäärien rajoittaminen,
- alueellisen kalastusviranomaisen (ELY –keskus) toimintavaltuuksien lisääminen ja  
- pyrkimys kestävän kalastuksen mukaisesti edistää vaelluskalakantojen suojelua ja luontaista lisääntymistä.

Esityksen suurimpia puutteita ovat
- vetouistelun lupaongelmien ratkaisematta jättäminen ja kelaonginnan poistaminen valmistelun loppuvaiheissa maksuttomista yleiskalastusoikeuksista,
- valinnan vapauden ja käyttäjä maksaa periaatteen poistaminen kalastusmaksujärjestelmästä: pakollinen viehekalastusmaksu vetouistelijoille, verkkokalastajille, katiskapyytäjille ja urheilukalastusalueilla kalastaville, jotka eivät viehekalasta maksun tarkoittamalla tavalla,
- kalastusta ohjaavien perussääntöjen puuttuminen lakiesityksestä sekä
- kalastusalueiden omistajajärjestöluonteen lujittaminen samalla kun ja kalastusaluetoiminnan kustannukset siirretään pelkästään kalastuksen harrastajien maksettaviksi.

Lakiesityksen merkitystä kalakantojen suojelun ja kestävän käytön kannalta on vaikea arvioida, koska suurin osa merkittävästä kalastuksen säätelystä perustuisi kalastusasetukseen. 
Luonnos kalastusasetukseksi on saatava julkisuuteen ennen lakiehdotuksen käsittelyä eduskunnassa ja hallituksen tulee antaa uusittu kalastusasetus ennen hallituskauden päättymistä.

YLEISKALASTUSOIKEUDET JA KALASTUSMAKSUJÄRJESTELMÄ
- maksuttomia yleiskalastusoikeuksia ei laajenneta; onginta ja pilkintä säilyvät maksuttomina jokamiesoikeuksina, mutta vapojen määrä rajataan yhteen samoin onginnassa koukkujen määrä silakkalitkaa lukuun ottamatta; pilkinnässä voi käyttää myös heittokalastukseen sopivaa lyhyttä vapaa ja kelaa
- alle 18 vuoden ikäisten ja 65 vuotta täyttäneiden maksuttomat viehekalastuksen yleiskalastusoikeudet pysyvät muuttumattomina
- nykyinen kalastuksenhoitomaksu ja läänikohtainen viehekortti yhdistetään kalastohoitomaksuksi, joka oikeuttaa kalastamaan yhdellä vavalla ja vieheellä koko maassa kieltoalueita lukuun ottamatta; maksuvelvollisia kaikki muuta kalastusta kuin ongintaa tai pilkintää harjoittavat 18-64 vuoden ikäiset; läänikortilla kalastaneiden kalastusmaksut laskevat 55 eurosta 39 euroon vuodessa
- kelaongintaan tarvitaan kalastonhoitomaksu, mikäli kelaonginta rinnastetaan viehekalastukseen (?) ja vetouisteluun useammalla vieheellä myös kalastusoikeuden haltijan lupa
- tärkein yleiskalastusoikeuksien kehittämistä koskeva toimenpide olisi ollut valtakunnallisen viehekortin kehittäminen koskemaan myös pienimuotoista vetouistelua (kaksi vapaa ja viehettä lisämaksusta), johon lupien saanti erityisesti rannikkoalueilla on huono

KALASTUKSEN OHJAUS JA RAJOITTAMINEN

Yleiskalastusoikeudet (onginta, pilkintä ja viehekalastus)
- edelleen tarkasti säädeltyjä (54 § Yleiskalastusoikeuksien rajoittaminen), mutta rajoitukset
tai kiellot eivät saa heikentää mahdollisuutta hyödyntää yleiskalastusoikeuksia enempää kuin on välttämätöntä rajoituksen tai kiellon tavoitteen toteuttamiseksi; jättää alueellisen viranomaisen harkintaan, milloin pykälän mukaiset rajoitusperusteet istutusten osalta toteutuvat
- vaelluskalavesistön määritelmä kieltää yleiskalastusoikeuksien käytön sellaistenkin vesistöjen koski- ja virtapaikoissa, joiden ainoa vaelluskala on nahkiainen tai ankerias, mikä käytännössä tarkoittanee lähes kaikkia mereen laskevia jokia
- pykälässä 54 mainittujen perusteiden lisäksi yleiskalastusoikeuksia voidaan rajoittaa myös muilla valtioneuvostolle tai alueelliselle kalastusviranomaiselle annetuilla valtuuksilla (52 ja 53 §§ sekä vaelluskaloja koskevat määräykset)
- yleiskalastusoikeus väistyvä oikeus; kun myönnetään lupa ammattimaisen kalastuksen harjoittamiseen tietyllä alueella (13 §) ei yleiskalastusoikeuksien käyttömahdollisuuksien heikentymistä tarvitse ottaa huomioon

Kalastusoikeuteen perustuva tai kalastusoikeuden haltijan luvalla tapahtuva kalastus
- kalastuslaki (49 §) rajoittaa  vapaa-ajankalastuksessa käytettävän verkkomäärän; pituus ei saa ylittää 240 metriä (8 verkkoa) muualla kuin saamelaisten kotiseutualueella
- valtioneuvosto (MMM) voi 52 §:n mukaisesti rajoittaa kalastusta vesialueella, jossa esiintyy kalalaji tai - kanta, jonka elinvoimaisuus tai tuotto on heikentynyt tai vaarassa heikentyä taikka vesialueella, joka on keskeinen kalalajin tai - kannan lisääntymisen kannalta; nykylaki antaa  laajemmat valtuudet kalastuksen rajoittamiseen ja ohjaukseen, mutta niitä ei juuri ole käytetty
- ELY –keskus voi 53 §:n mukaisesti rajoittaa kalastusta,  jos vesialueella esiintyy kalalaji tai -
kanta, jonka elinvoimaisuus tai tuotto on heikentynyt tai vaarassa heikentyä taikka vesialue
on keskeinen kalalajin tai -kannan lisääntymisen kannalta; uudet valtuudet siirretty pääosin kalastusalueilta, jotka nykylain aikana ovat vain osassa maata käyttäneet valtuuksiaan
- lakiesitys ei velvoita kalastusviranomaista tekemään säätelypäätöksiä, vaikka säätelyvaltuuden edellytykset täyttyisivät; tämä saattaa johtaa tilanteeseen, jossa viranomaispäätöksin ei säädellä kalastusta, vaikka lain suomat edellytykset olisivat olemassa
- nähtäväksi jää, riittääkö 52 ja 53 §§:n valtuudet myös sellaiseen säätelyyn, jonka tavoitteena on vahvemmat kalakannat ja isommat saaliskala, ei pelkästään kalakantaa uhkaavan vaaran torjuminen
- pyyntimitat: alimmat ja mahdolliset ylimmät pyyntimitat (56 §)määrätään valtioneuvoston asetuksella (kalastusasetus); ELY –keskus voi antaa alueellisesti poikkeavia pyyntimittoja (57 §)
- kalalajien ja –kantojen rauhoituksesta päätetään valtioneuvoston asetuksella

>>> PÄÄOSA KALASTUKSEN SÄÄTELYSTÄ VALTIONEUVOSTON ASETUKSILLA KUTEN NYTKIN, UUTENA ELY-KESKUSTEN LAAJEMMAT SÄÄTELYVALTUUDET JA KALASTUSALUEIDEN KARSITUT VALTUUDET

>>> PÄÄOSA KALASTUSTA KOSKEVASTA SÄÄTELYSTÄ TULLAAN KIRJOITTAMAAN KALASTUSASETUKSEEN, JONKA SISÄLLÖSTÄ EI TOISTAISEKSI OLE TIETOA

VAELLUSKALAT JA KALAN KULUN TURVAAMINEN
Nykylain kalan kulun turvaamista koskevat säädökset on siirretty lähes sellaisenaan lakiesityksen vaelluskaloja ja kalan kulun turvaamista koskevaan lukuun. Lain sisältö ei (toisin kuin on annettu ymmärtää) muutu tältä osin merkittävästi. Lakiesityksen säätelyvaltuudet kalan kulun turvaamiseksi löytyvät myös nykyisestä kalastuslaista, mutta niitä ei ole juurikaan käytetty.

 Vaelluskalavesistöjen määrittely ja lain antama valtuutus säädellä kalastusta vaelluskalavesistössä ovat muodollisesti uusia, mutta eivät tuo mitään varsinaisesti uutta. Kaikki lakiesityksessä esitetty säätely on ollut mahdollista nykyisen kalastuslain 28 §:n perusteella.

Vaelluskaloja koskevista säädöksistä puuttuvat vaelluskalakantojen hoitoa ja kalastusta koskevat periaatteet, joista tulisi kirjata lakiin:
- turvataan kalan pääsy sen kutu- ja syönnösalueille,
- mitoitetaan kalastus kunkin kalastuksen kohteena olevan kalakannan tilan mukaisesti ja
- kannalle valtakunnallisessa kannanhoitosuunnitelmassa asetettavan poikastuotantotavoitteen mukaisesti sekä
- mikäli kalastus kohdistuu samanaikaisesti useampaan kantaan, kalastuksen kohteista heikoimman kannan tilan mukaisesti.

63 § Yleinen kalan kulun turvaaminen
Pykälän muotoilu ei edellytä kalastusjärjestelyiltä tai kalastuksen harjoittamiselta aktiivisia toimia kalan kulun turvaamiseksi. Parempi muotoilu olisi:   Kalastusta tulee harjoittaa niin, että turvataan kalan pääsy…

64 § Vaelluskalavesistöjen sekä niiden koski- ja virta-alueiden määrittely
Koski- ja virta-alueiden määrittelyllä rajoitetaan merkittävästi yleiskalastusoikeuksien käyttöä ja epäselvyydet rajankäynnissä ovat synnyttäneet runsaasti riitatapauksia. Esitystä tulee muuttaa niin, että rajat tulee määrittää kalastusviranomaisen toimesta .

65 § Kalastuksen rajoittaminen vaelluskalojen kulun turvaamiseksi
Esityksen mukaan saaliin ja pyydysten määrää voidaan rajoittaa, mikäli vaelluskalojen kulku tai luontainen elinkierto olennaisesti häiriintyy. Ottaen huomioon vaelluskalakantojen nykytilan ja niiden elinkiertoa haittaavat moninaiset esteet, vaatimus häiriön oleellisuudesta on kohtuuton ja nostaa tarpeettomasti kynnystä valtioneuvoston asetuksen antamiseen.
Asetuksenantovaltuuden käytön tehostamiseksi edellytysten täyttyessä ehdollinen muotoilu (voi) tulee muuttaa velvoittavammaksi.
Vaelluskalakantojen tilan huomioon ottaen mahdollisuutta asettaa kaupalliselle kalastukselle erilaisia, mahdollisesti lievempiä rajoituksia, ei voida pitää perusteltuna.

- lakiesityksen kalaväylän määrittely (67 §) koskemaan vain kolmannesta joen, salmen tai kapeikon leveydestä ei riitä turvaamaan kalojen esteetöntä vaellusta. Vaelluskalat käyttävät yleensä koko kulkukelpoista väylää ja sen tulee ulottua niin kauaksi selkäveteen, että kalan kulku on turvattu. Säädös on tältä osin epämääräinen eikä takaa kalan esteetöntä vaellusta.
- kalaväylän vapaana pitämistä (68 §)  ja purossa kalastamista koskevat määräykset (70 §) ovat riittämättömiä

KALATALOUDEN ORGANISAATIOT JA NIIDEN TEHTÄVÄT
- vapaa-ajankalastajien edustus kalastusalueissa säilyy nykyisellään, kalastusoikeuden haltijoiden ja erityisesti isojen osakaskuntien päätösvalta kasvaa
- kalastusalueiden määrä vähenee ja niiden vapaa-ajankalastajilta kerättävä rahoitus kasvaa

KALAVAROJEN KÄYTÖN JA HOIDON SUUNNITTELU
- perustelujen mukaan esitetyssä kalastuslaissa tarkoituksena on lisätä valtakunnallisten kannanhoitosuunnitelmien (34 §) merkitystä antamalla niille oikeudellista velvoittavuutta suhteessa alueellisen tason käytön ja hoidon suunnitteluun; tähän tuskin riittää lakiesityksen maininta siitä, että ”käyttö- ja hoitosuunnitelmilla ei saa vaikeuttaa” niiden toteuttamista. Parempi olisi, että kalastusalueiden käyttö- ja hoitosuunnitelmien tulee edistää valtakunnallisten kalavarojen hoitosuunnitelmien toteuttamista.

- kalastusalueen toimivalta käyttö- ja hoitosuunnitelmassa esitettyjen toimenpiteiden toteuttamiseksi on esityksen mukaan vähäinen ja alueen kalastusoikeuden haltijoiden toimivallassa;  jos kalakantojen elinvoimaisuuden tai käyttö- ja hoitosuunnitelman toteutumisen vaarantavat puutteet sen toimeenpanossa johtuvat vesialueen omistajan olennaisista laiminlyönneistä, ei lakiesityksestä löydy sanktioita tai muita keinoja, joilla kalastusviranomainen voisi puuttua asiaan

KALOJEN ISTUTTAMINEN JA MUU KALAVESIEN HOITO
- kalojen ja rapujen istuttaminen (74 §) on sallittua vain, mikäli se sisältyy kalatalousalueen käyttö- ja hoitosuunnitelmaan; käyttö- ja hoitosuunnitelmat voivat kuitenkin sallia istutuksia, jotka eivät ole kalataloudellisesti perusteltuja tai mahdollisesti jopa vahingollisia
>>> siksi kalojen ja rapujen istuttamiseen on aina saatava kalastusviranomaisen lupa
- mikäli kalakantojen kestävä käyttö sitä edellyttää, voidaan istutettavien kalojen(tai osan kaloista)   merkintä määrätä esityksen mukaan valtioneuvoston asetuksella pakolliseksi; tämä mahdollistaa kalastuksen, tai ainakin vapakalastuksen kohdentamisen tarvittaessa vain istutettuihin kaloihin

KALATALOUDEN EDISTÄMINEN JA RAHOITUS
- kalaston hoitomaksu voidaan maksaa kalenterivuodelta (39 euroa) , seitsemältä vuorokaudelta (12 euroa) tai yhdeltä vuorokaudelta (5 euroa); uutuutena yhden päivän lupamaksu
- kalastuksen harrastajilta kerättäviä varoja (82 § Maksuvarojen käyttö) voitaisiin käyttää myös ammattikalastuksen neuvontaan?; esityksen muotoilusta ei käy ilmi, minkä kalastajaryhmien neuvontaan kalastonhoitomaksuvaroja voitaisiin käyttää
- vaikka omistajakorvaukset maksettaisiin  vain viehekalastuksesta, korvaustaso säilytettäisiin lakiesityksen yleisperustelujen mukaisesti sellaisena, että siihen sisältyisi myös korvaus onginnasta ja pilkinnästä; onginnasta ja pilkinnästä tehtiin vuonna 1995 jokamiesoikeuksia, joiden katsotaan olevan haitattomia kalakantojen kannalta eikä niiden käytöstä siksi ole tarpeen maksaa korvausta (vrt. sienestys ja marjastus) >>> maininta onginta- ja pilkintäkorvausten sisällyttämisestä viehekalastuskorvauksiin on poistettava lain perusteluista

KAUPALLINEN KALASTUS

- sisävesillä on esityksen mukaan vapaa-ajankalastajien saaliin myyntikielto, mutta saaliin ensimyyntiä koskevan määräyksen (91 §) mukaan vapaa-ajankalastajat voisivat myydä vähäisiä määriä kalaa; pykälän perusteluissa vähäisenä määränä pidetään 100 kiloa vuodessa; aiheuttaisi ongelmia sekä harmaan talouden torjunnassa että valvonnassa